Můj kraj, má domovina.
Hodně let i zim přešlo kolem
vlaštovky krouží nad střechami domů
přelétnou nad nedalekým polem
až k rybníku svému
kde v zobáčku
si nosí cihly domova.
Kulaté domy pod střechami
tak malé i těsné pro žal i bol.
Tam rodí se zas nové pokolení
těch vlaštovek čilých
pro další léta.
A s podzimem zas odlétají.
Smutek pak zavládne chaloupkou malou.
Je po štěbetání jejich naráz veta.
Jablka k procházce zahradou zvou
jen utrhnout si pár
pro sladké chvíle.
Na lavičce pod jabloní si chvíli odpočinout.
A letos stejně jako loni
k hřbitovu cestičkou si jít na kopec
co rozléhá se nad krajinou.
I zima je štědrá na milé potěšení
děti si staví pod okny své sněhuláky
sáňkami, lyžemi si v polích na vinohradě
krátí své chvíle mládí.
Pár let snad přejde
pak chlapec děvče láskyplně
k hrám nezbedným pak svádí.
Ty léta utečou jak voda,
jako pára nad hrncem s bramborovou polévkou.
Pak sejde se zas nové krásné mládí
se stářím pod jednou malou chaloupkou.
A vlaštovky s jarem si zase
přilétají domů.
Do své známé domoviny.
A se štěbetáním o dalekých krajích
nám vyprávějí svůj příběh
tady v té krásné naší domovině.
Tady u nás doma.
S láskou svou vzpomínáme
my stálí i ony,
malé a krásné vlaštovky.
Krásné, až se tají dech.
A ty vzpomínky, ty nám nikdo nevezme.
Vlaštovičky toho dokáží naštěbetat. Zdá se, že už se co nevidět, budou připravovat k odletu. Tento týden se mi srovují v průchodu a ,,mají si stále co vykládat."
22.08.2024 21:06:13 | Jarunka